Власний досвід«Мене взагалі не парить, що в мене небриті ноги». Жінки про відмову видаляти волосся на тілі
«Я думала: «Мені так боляче. Це не може бути від любові до себе»
![«Мене взагалі не парить, що в мене небриті ноги». Жінки про відмову видаляти волосся на тілі
— Власний досвід на Wonderzine](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post-cover/e0AMewj9IuiVZRDgahu8Ng-default.jpg)
Уявлення, що волосся на тілі у жінок є «небажаним», зникало поступово. На початку 20 століття одяг для жінок ставав відкритішим, і тоді ж Gillette випустили першу бритву жінок. Це дало старт цілій індустрії.
Зараз більшість жінок прибирають волосся на тілі. Лише кілька років тому компанія Billie вперше показала його в рекламі засобів для гоління – до цього дівчата «голили» абсолютно гладенькі ноги без жодної волосини. Утім, за дослідженням Mintel, відсоток молодих жінок, які постійно голять волосся на тілі, падає. Наприклад, у 2013 році голити під пахвами обирали 95%, а у 2016-му – 77%. Те ж стосується волосся на ногах: раніше його регулярно прибирали 92% жінок, а зараз – 85%.
Ми поспілкувалися з жінками, які перестали видаляти волосся на тілі й запитали їх про мотивацію, реакцію оточення та прийняття себе.
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/Y3HoCLOwwVkIX_X2lbK6_Q.jpg)
Ольга Котрус
письменниця
Я пам’ятаю ситуацію, коли була у випускному класі школи. Їду в маршрутці в Херсоні у свій ліцей, і зі мною сидить дівчина з паралельного класу. Я дивлюся, а вона сидить в таких «волохатих шортиках», ноги в неї були побриті по коліна. Тоді я подумала: «Вона видаляє волосся, отже, потрібно й мені». Тобто моя історія – ланцюгова реакція в підлітковому віці.
У сім’ї ми взагалі про це не говорили. Я навіть пам’ятаю фотографію з моїм татом, де поряд із ним стоїть дівчина, а в неї ноги з чорним волоссям. Я побачила її якраз тоді, коли почала прибирати волосся та сказала: «Тато, що це взагалі таке?» Він спокійно відповів: «Волосся».
Звісно, у журналах я бачила лише жінок із гладенькою шкірою. У мене взагалі не виникало думки, що може бути по-іншому. А ще чітко пам’ятаю рекламу з шовковою хустинкою, яка спадає по нозі. Лише в дорослому віці я почала критично оцінювати цей контент і зрозуміла, що ні в одній рекламі продуктів для бриття немає волосся. Тоді в мене не виникало таких питань, бо я росла в цьому «безволосяному» суспільстві.
Десь до 22 років я просто голила волосся на автоматі. Із друзями це була така зона для «невинних» жартів типу «щось у мене колючі ніжки», «я трошки печерна жінка». Якщо не встигла поголити ноги, я відчувала сором. А ще за замовчуванням ішло засудження жінок, які теж не встигли [прибрати волосся]. Тобто не було такого: я не встигла, ти не встигла – нічого страшного. Навпаки, якщо я це роблю, то й ти постарайся.
Лише у 25–26 років я спитала себе: «Цікаво, я стільки років це роблю. А що, якщо перестати?» Але ще 5 років пройшло перш ніж я дійсно перестала. На це мене мотивували активістки й усі жінки, за якими довгий час слідкувала, щоб зрозуміти, що я дуже примітивними категоріями вимірювала поняття краси, привабливості, сексуальності. Зацікавленість цією темою привела мене до критичного осмислення цього питання, що я подумала: можливо, дійсно варто перестати [голити]?
Сталося це у відпустці в Парижі. Пам’ятаю, як уранці стою у ванній, нога на раковині, бритва в руці. І я так розізлилася в цей момент: «Уже можна було 20 хвилин як вийти й гуляти по центру!» А я тут стою і роблю цю «йогу». Я вирішила, що, як приїду до Києва, перестану голити волосся. Так і сталося.
Я спитала себе: «Цікаво, я стільки років це роблю. А що, якщо перестати?»
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/ndPgNelwfWGIAV-jQXl_lA.jpg)
Спочатку волосся було складно прийняти. Я ж почала голити у 15 років, тобто половину свого свідомого життя взагалі не бачила його на своєму тілі. Тому було і страшно, і цікаво, наприклад, до якої довжини воно доросте? Я дуже чекала літа, бо перестала голитися в жовтні. Коли вийшла влітку на вулицю й зловила вітерець, який подув на волосся, це було просто прекрасне відчуття! [сміється] Я його ні на що не проміняю. А ще помітила, що в мене перестала сохнути шкіра на ногах. Логічно: якщо постійно її терти лезом, то вона буде сохнути.
Звісно, я боялася стати непривабливою для свого хлопця. Як же він перенесе цей «жах»? Сюди додалося, що навіть за всієї своєї просунутості, у мене теж є примітивні установки щодо гетеросексуальних чоловіків. Ми часто зводимо наші уявлення про чоловіків до якихось інстинктивних проявів. Мій партнер мене дуже підтримав і сказав: «Дивись, у мене теж є волосся і навіть ще більше». Водночас я знаю багато прикладів інших дівчат, які казали, що «моєму чоловіку це не подобається, він сказав, що це фу». Я ж не розумію, як можна сказати таке «фу» людині, яку любиш.
Коли я виходила на вулицю, мені здавалося, що всі звертають на це увагу. Глобально до твоїх ніг нікому взагалі немає діла. Був один випадок, коли ми вигулювали собаку в парку і до нас підійшли власники іншої собаки. Чоловік подивився на мої ноги, і в нього просто був Error на обличчі, він нахилився до жінки й почав говорити щось про ноги. І якщо згадати всі ці порівняння, начебто жінка з волоссям на тілі схожа на печерну людину, то в цій ситуації печерним був саме цей чоловік. Бо як так можна реагувати?
Утім, мені здається, більше упереджень було саме в мене всередині. Не з першого, не з другого й не з шостого місяця мені вдалося взагалі не звертати уваги на волосся. Бо виходиш на вулицю – і реклама, і подруги, і жінки на вулиці – усі без волосся. І відчуваєш, наче трохи не вписуєшся. Тому варто говорити про це вголос, іншим жінкам буде легше. Зараз я взагалі позбавилася відчуття сорому від того, що не прибрала волосся на тілі.
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/LsT5GMprHyI_Fyt1e6WRGQ.jpg)
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/A6yecX43JCUyaz-O7tVuLA.jpg)
Ця тема викликає дискусії серед моїх подруг, потім вони це обговорюють зі своїми партнерами. Часто ці обговорення дуже емоційні, бо я говорю не лише про волосся на тілі, а й загалом «процедури для себе». І про любов до себе, яка начебто обов’язково має проходити через фільтр певних маніпуляцій. Здається, що просто так жінка полюбити себе не може.
На мою думку, якщо це боляче, дорого й робить лише жінка, то вона не повинна цього робити. Я не вірю в історію: «Я ходжу на шугаринг, і мені це подобається». Це просто боляче. Але, якщо тобі все життя вкладають у голову, що тобі потрібно не тільки схуднути до літа, а й «постригти кущі», хіба це можна назвати вибором? Нам тільки й розповідають, що в тебе не повинно бути цього волосся.
Я розбираюся з цим питанням всередині себе. І те, яких висновків я дійшла, транслюю на публіку (Оля пише про це у своєму Instagram – ред.). Деякі сприймають як напад на свою позицію. Але це не може мене змусити відмовитися від свого погляду. Бо виходить так: якщо я як людина, яка не представляє ніяку громадську організацію, на особистій сторінці від першого обличчя пишу про свій досвід та про щось розмірковую, і навіть це сприймається у такий спосіб, де ж ще мені про це розповідати?
Також часто прилітають коментарі про гігієну, про те, що жінка повинна бути жінкою чи просто «це некрасиво». А ще часто жінка, яка не голить волосся на ногах, сприймається суспільством, як «брудна».
Зараз волосся під руками я можу прибирати раз на кілька місяців. Улітку я роблю це частіше, бо мені не подобається відчуття пітливості. У зоні бікіні я прибираю волосся машинкою, лише коли мені некомфортно стає, але це непостійна практика. За останні півтора року я лише один раз вирішила прибрати волосся на ногах: мені просто було цікаво, які відчуття будуть. Мені дуже не сподобалося. Зараз я нарешті дійшла до точки, коли взагалі не звертаю увагу на волосся ні під час сексу, ні на вулиці. Мене взагалі не парить, що в мене непобриті ноги.
Волосся – це просто якась особливість мого тіла. Його наявність не визначає мене як особистість. Не визначає мене як правильну чи неправильну феміністку. Це взагалі не визначає мене як людину. Я набагато більше, ніж волосся на тілі. Але коли ти розповідаєш про це людям, вони моментально забувають про все, ким ти є: письменницею, любителькою мистецтва і так далі – концентруються лише на волоссі. Тому говорити про це варто й для того, аби зламати патерн. Жінка – це не її зовнішність.
Коли вийшла влітку на вулицю й зловила вітерець, який подув на волосся, це було просто прекрасне відчуття!
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/P9CQ8lly7jvZfpBTuu2FQQ.jpg)
Ніна Лагута
візажистка, мисткиня-керамістка
Жінки з дитинства знаходяться під тиском патріархального суспільства. Медіа погіршують ситуацію сексистською рекламою й сильно відретушованими фото. Дівчата з дитинства бачать образ «ідеальної» жінки, досягнути якого в реальному житті неможливо. І це страшно. Жінки досі не мають права на своє власне тіло.
У всіх нас різний колір шкіри й волосся. Мені здається, від цього залежить, наскільки дівчина буде цим перейматися. Певною мірою мені пощастило. Можливо, якби мала інший тип волосся, усе склалося б не так. У мене темне волосся, але не дуже товсте, тому ніколи особливо не докучало.
Пригадую, як дитиною залізла в мамину шафку, взяла бритву й вибрила нею в місці між бровами. У мене на тому місці почав рости пушок, цьому я насправді дуже рада. Можливо, тому, що мені завжди подобалася Фріда Кало. [сміється] Узагалі ще в підлітковому віці я була включена у феміністичну повістку, читала Наомі Вульф, Сімону де Бовуар.
Якось слідом за своєю однокласницею в молодшій школі я купила воскові смужки, щоб прибрати волосся на ногах. Зробила все за інструкцією, причепила цю смужку й відірвала її, але разом зі шкірою. Залишився красивий рожевий прямокутник, який болів і довго заживав. Я зрозуміла, що, навіть якщо захочу прибирати волосся постійно, це буде велика проблема. Якщо подумати логічно: навіщо тоді мені завдавати собі болю й дискомфорту? У мене тонка шкіра, і, якби я голилася, це викликало б сильне подразнення. А подразнена шкіра під пахвами більше розповсюджує бактерії, ніж у своєму природному стані.
Це страшно. Жінки досі не мають права на своє власне тіло
Пам’ятаю, як спробувала одного разу прибрати усе волосся на тілі. Стала перед дзеркалом і зрозуміла, що мені зовсім не подобається. Людина вирішує, личить їй коротка стрижка чи довге волосся, хоче вона фарбуватися чи не хоче. Ось так само і я вирішила, що мені буде комфортно з волоссям на тілі.
Моя мама казала: «Це ж не жіночно». Якось вона дуже сильно хотіла мене відправити на лазерну епіляцію. Тоді в мене був період, коли я подумала: «Заради мами можна спробувати». Мені виривали зуби мудрості, але в моєму житті не було нічого боліснішого, ніж коли робили епіляцію в зоні бікіні. Для мене це було схоже на те, що до мене притуляють гарячу праску. Тоді я остаточно зрозуміла, що мені це не потрібно. До того ж навіщо витрачати гроші на те, щоб відповідати видуманим стандартам? Я краще витрачу їх на свою освіту, наприклад.
Зараз інколи можу прибрати волосся на ногах, але це не залежить від обставин. Наприклад, я не роблю це, коли збираюся на пляж. У будь-якій ситуації я – це я. І не відчуваю сорому за те, як виглядаю. Ба більше, я люблю, як виглядаю. Хоч незнайомі чоловіки часто намагаються мене засоромити, навіть проявляють агресію.
Моїм друзям не треба було пояснювати моє рішення. Дехто з подруг теж не прибирає волосся. Щодо партнерів: усі вони казали, що їм подобається. Але мені від цього трохи смішно. Я ж не кажу їм, що мені подобається волосся десь у них, бо серед чоловіків узагалі такого питання немає. До того ж, якби їм не подобалося, я б не змінила свій зовнішній вигляд заради когось.
Якось у мене з подругою була зйомка, близька до ню. І під нею понеслися коментарі. Пам’ятаю, якийсь чоловік написав: «Пацани, не парьтеся, ви ж не пахву тр***єте. Зате за волоссям зрозуміло, хто в лесбійській парі в ролі батька». Тобто я в ролі батька? Коли хтось реагує подібним способом, це хороший відсіювальний фактор. Інколи під час дискусій із чоловіками на будь-які теми, коли в них закінчувалися аргументи, мені казали: «У тебе взагалі волосся під пахвами!» А я наче не знаю про це. [сміється]
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/QkEdHV-tCfaxp6uTmf46aA.jpg)
У будь-якій ситуації я – це я. І не відчуваю сорому за те, як виглядаю
Якось український Vogue виклав фото Вів’єн Вествуд [на якому видно волосся на тілі], і в коментарях було дуже багато негативу та злості, особливо від жінок. «Заберіть дітей від екранів, це ж волосся на лобку». Це страшно, але мені здається, ці жінки не винні. Вони пристосовуються, як можуть, це захисна реакція. Але й навіть діти мають знати, що в людей росте волосся на тілі.
У суспільстві є бачення, якою «повинна» бути жінка. У своїй книжці Наомі Вульф пише, що найгірше: скільки б ти не робила, цього ніколи не буде достатньо. Утім дівчина може бути феміністкою й голити волосся на тілі, фарбуватися, виглядати так, як їй хочеться. Це взагалі не має стояти як питання, на мою думку. Поки у світі відбувається безліч жахливих подій: жінок ґвалтують, люди піддаються насильству, на вулиці залишаються безпритульні діти, в інтернеті всіх досі хвилює волосся. Волосся – це така дрібниця, але дивує, що це досі є певною стигмою. У нас і так багато проблем. Залишмо жіноче волосся в спокої, це вже смішно.
Щоб краще зрозуміти цю тему, я раджу всім почитати книжку Мари Алтман Gross Anatomy. У мене не було ніякого сорому через волосся, але, якщо ви відчуваєте його, ця книжка допоможе розібратися з ним.
У моєму інстаграмі є різні фото, я не соромлюся свого тіла. На деяких фото помітно, що я не голю волосся, але це не стейтмент. Такі фото мені допомагають краще почуватися, це така практика самопізнання. Через те, що я публікую свої фото без ретуші та ділюся історіями інших жінок, мені все частіше пишуть підписниці. Вони кажуть, що їм подобається, як я виглядаю та що вони вдячні за те, що поширюю таку інформацію.
Я інтерсекційна феміністка, інстаграм для мене – майданчик для розповсюдження інформації про права жінок і меншини. Людям потрібна підтримка, і я роблю все, що в моїх силах. Навіть проста розмова може допомогти. Узагалі формат сестринства дуже важливий. Особливо в пострадянському просторі, де поширені випадки, коли жінки цькують інших жінок.
Дівчина може бути феміністкою й голити волосся на тілі, фарбуватися, виглядати так, як їй хочеться
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/El1nGHcmX6WT4XYHe85TuQ.jpg)
Маргарита Гогун
дослідниця в «Агентах змін»
Десь у 13–14 років я прийшла до своєї мами-косметологині й попросила забрати волосся на ногах. Вона зробила мені воскову епіляцію. Я думала, що помру там від болю. [сміється] Тоді ж почала прибирати волосся під пахвами.
Потім я почала зустрічатися з хлопцем і вирішила забрати волосся в зоні бікіні. Я не хотіла йти з таким запитом до мами, тому спробувала поголитися. Це було жахливо для мене. Воском хоч і боляче, але не почуваєшся як «колючка». Потім мама якось дізналася та запропонувала теж зробити там воскову епіляцію.
Відтоді я прибирала волосся воском уже самостійно. Щоб самій собі завдавати такий біль, треба мати дуже сильну мотивацію. Я пам’ятаю, одного разу робила бікіні і мені було так боляче, що я плакала й думала: «С*ка, хай той віск там застигне навіки, я не можу його відірвати». Зараз розповідаю це й дивуюся, скільки треба нечутливості, щоб самостійно це робити з собою довгий час.
Мій перший крок – це коли я десь на другому курсі спробувала нічого не робити з бровами. Тоді ж почала розуміти, що голю волосся на тілі, щоб почуватися впевненіше. Я це усвідомила, але ніяких кардинальних змін не відбулося. Просто якийсь час жила з цією думкою. Уже знала, що не хочу так робити, проте мені було простіше витримати ці пів години страждань на місяць, але почуватися впевнено.
Одного разу робила бікіні і мені було так боляче, що я плакала й думала: «С*ка, хай той віск там застигне навіки, я не можу його відірвати»
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/GxYuH_Eu0fvHlI43ZQUWAA.jpg)
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/BC47zB5YCD_IeHq9MQK0cA.jpg)
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/AKLMihC5ewz6fVSLONF2Gg.jpg)
Я сиділа й думала: «Мені так боляче. Це не може бути від любові до себе»
Мене ще й бісило, що на це ніколи не вистачало часу. Я живу із сусідкою, і треба було знайти місце для цього. Словом, навколо цієї події треба було вирішувати багато проблем. І якось я на кілька місяців просто забила. У мене закінчилися стосунки, нових не було, і я подумала: «Чого я буду «обскубуватися»? Нехай росте».
Коли в мене почалися нові стосунки, я вже розуміла, що не дуже хочу прибирати волосся. Але ж на горизонті секс – отже, треба «обскубатися». Якщо раніше думала: пів години постраждаю і буду впевнена, то тут зрозуміла, що це не варте того. Я сиділа й думала: «Мені так боляче. Це не може бути від любові до себе». Інша річ, коли йдеш до якогось спеціаліста, а тут я ще й власноруч цим займаюся. Мені так сумно стало за себе та своє тіло.
Тоді зрозуміла, що впевненість треба плекати в собі іншим способом. Із часом я просто забила й знову перестала прибирати волосся. Потім у мене стався секс з найволохатішими ногами, це був найкращий секс евер. І я зрозуміла, що таки можна інакше. Я собі дуже подобаюся й комфортно себе почуваю. А ще не витрачаю своє життя на те, аби це заменеджити.
Паралельно я займалася з психотерапевтом, що теж допомагало мені плекати в собі впевненість. Тепер мені не потрібно для цього знищувати своє волосся. Також я ходила дівочою компанією в баню. Там усі голі, що допомогло мені звикнути до себе такої. Я знаходилася в безпечному середовищі жінок і призвичаїлася до того, що мене бачать такою й інші. Це допомогло не соромитися волосся.
Також до цього я прибирала й волосся на руках. Це найболючіша для мене історія, і єдине, що я не навчилася забирати воском самостійно. Ідею про те, що треба забирати волосся й там, я почула від мами. Інколи вона мене вмовляла на це, коли я приїжджала додому. Коли перестала голити волосся й почула коментарі від неї, то попросила більше не казати мені, що це «негоже». Відтоді вона мені нічого не казала. Але я зрозуміла, що присоромлення волосся відбувається й від дуже близьких людей.
![](https://cdn.wonderzine.me/wonderzine.com.ua/post_image-image/EMQEQ32akvnGtATkCi2veA.jpg)
Мені здається, що, аби прийняти себе такою, треба спочатку опинитися в оточенні, яке тебе приймає
У моїх друзів і партнера зовсім немає упереджень щодо цього. Мені здається, що, аби прийняти себе такою, треба спочатку опинитися в оточенні, яке тебе приймає. Це допомагає розірвати старі нейронні зв’язки. Виявляється, тобі не потрібно голитися, аби тебе любили. А якщо мій партнер скаже, що гоління волосся – це умова наших стосунків, то мені такий партнер не потрібен.
Голитися чи ні – справа у свідомому виборі. Головне, робити так, як тобі подобається більше, а не комусь. Так склалося, що мені подобається більше, коли я не голюся. Я дуже за те, щоб люди свідомо обирали й робили, що вони хочуть.
Коментарі
Підписатись